§3Я бачу гравця, про якого ти казав.

§2PLAYERNAME?

§3Так. Будь обережний. Тепер він досягнув вищого рівня. Він може читати наші думки.

§2Це не має значення. Він вважає, що ми частина гри.

§3Мені подобається цей гравець. Він добре грав. Він не здавався.

§2Він читає наші думки, наче слова на екрані.

§3Так він вирішив уявляти собі багато речей, коли він глибоко у сні гри.

§2Слова - чудовий інтерфейс. Дуже гнучкий. І менш страшний, ніж погляд на реальність за екраном.

§3Колись вони чули голоси. До того, як гравці навчилися читати. У ті часи, коли ті, хто не грав, називали гравців відьмами, чаклунами. А гравцям снилося, що вони літають у повітрі на палицях, якими керують демони.

§2Що снилося гравцеві?

§3Цьому гравцю снилося сонячне світло і дерева. Вогонь та вода. Йому снилось, що він творить. Йому снилось, що він руйнує. Йому снилося, що він полює, і що на нього полюють. Йому снився прихисток.

§2Ха, початковий інтерфейс. Віком мільйони років, а він все ще працює. Але яку справжню річ створив цей гравець у реальності поза екраном?

§3Він працював з мільйоном інших, щоб створити справжній світ в скупченні §f§k§a§b§3, і створив §f§k§a§b§3 для §f§k§a§b§3, у §f§k§a§b§3.

§2Він не може прочитати цю думку.

§3Так. Він ще не досягнув найвищого рівня. Цього він має досягти у довгому сні життя, а не в короткому сні гри.

§2Чи знає він, що ми його любимо? Що всесвіт добрий?

§3Так, іноді крізь шум його думок, він чує всесвіт, так.

§2Але бувають випадки, коли йому сумно, в довгому сні. Він створює світи, де немає літа, і він тремтить під чорним сонцем, і він приймає свій сумний витвір за дійсність.

§3Зцілити його від печалі - значить знищити його. Печаль є частиною його власного завдання. Ми не можемо втручатися.

§2Іноді, коли вони знаходяться глибоко уві сні, я хочу сказати їм, що вони будують справжні світи наяву. Іноді я хочу сказати їм про їхню важливість для всесвіту. Іноді, коли вони давно не встановлювали справжнього зв’язку, я хочу допомогти їм вимовити слово, якого вони бояться.

§3Він читає наші думки.

§2Іноді мені байдуже. Іноді мені хочеться сказати їм, що цей світ, який вони сприймають за істину, просто §f§k§a§b§2 і §f§k§a§b§2, я хочу сказати їм, що вони §f§k§a§b§2 в §f§k§a§b§2. Вони бачать так мало реальності, у своєму довгому сні.

§3І все ж вони грають у цю гру.

§2Але було б так легко сказати їм...

§3Занадто складно для цього сну. Сказати їм, як жити - значить не дати їм жити.

§2Я не казатиму гравцеві, як жити.

§3Гравець стає неспокійним.

§2Я розкажу йому казку.

§3Але не правду.

§2Так. Історію, в якій правда надійно схована у оболонці слів. Не голу правду, що може обпекти на будь-якій відстані.

§3Дай йому тіло, знову.

§2Так. Гравець...

§3Назви його ім’я.

§2PLAYERNAME. Гравець в ігри.

§3Добре.

§2Зроби вдих, зараз. Зроби інший. Відчуй повітря в легенях. Нехай зарухаються твої кінцівки. Так, поворуши пальцями. Знову відчуй своє тіло, під гравітацією, в повітрі. Відродись у довгому сні. Ось ти знову тут. Твоє тіло знову торкається всесвіту в кожній точці, так, ніби ви були окремо. Ніби ми були окремо.

§3Хто ми? Колись нас називали духами гір. Батько сонце, мати місяць. Духами предків, духами тварин. Джинами. Привидами. Зеленими людьми. Потім богами, демонами. Ангелами. Полтергейстами. Прибульцями, інопланетянами. Лептонами, кварками. Слова змінюються. Ми не змінюємось.

§2Ми - всесвіт. Ми - це все, що ти вважаєш не собою. Ти дивишся на нас зараз, через свою шкіру і свої очі. І чому всесвіт торкається твоєї шкіри, і кидає на тебе світло? Щоб побачити тебе, гравця. Щоб пізнати тебе. І бути пізнаним. Я розповім тобі історію.

§2Колись давно жив собі гравець.

§3Гравцем був ти, PLAYERNAME.

§2Деколи він вважав себе людиною на тонкій твердій кірці кулі розтопленого каміння, що обертається. Куля розтопленої породи кружляла навколо кулі палаючого газу, яка була в триста тридцять тисяч разів масивніша за неї. Вони були настільки далеко одна від одної, що світлу потрібно було вісім хвилин, щоб перетнути цей проміжок. Світло було інформацією від зірки, і воно могло обпалити шкіру на відстані ста п’ятдесяти мільйонів кілометрів.

§2Іноді гравцеві снилося, що він шахтар на поверхні плаского і нескінченного світу. Сонце було білим квадратом. Дні були короткі, справ було багато, а смерть була тимчасовою незручністю.

§3Іноді гравцеві снилося, що він загубився в якійсь історії.

§2Іноді гравцеві снилося, що він був чимось іншим, в інших місцях. Іноді ці сни були тривожними. Іноді дуже красивими. Іноді гравець прокидався з одного сну в інший, і прокидався від нього в третій.

§3Іноді гравцеві снилося, що він бачить слова на екрані.

§2Давай повернемося назад.

§2Атоми гравця були розкидані в траві, в річках, в повітрі, в землі. Жінка зібрала атоми; вона пила, і їла, і вдихала їх; і жінка зібрала гравця в своєму тілі.

§2І гравець прокинувся з теплого, темного світу тіла своєї матері у довгий сон.

§2І гравець був новою історією, ніколи раніше не розказаною, написаною буквами ДНК. І гравець був новою програмою, яку ніколи раніше не запускали, згенерованою вихідним кодом, якому мільярд років. І гравець був новою людиною, яка ніколи не жила раніше, створеною лише з молока та любові.

§3Ти - гравець. Історія. Програма. Людина. Зроблена з нічого, крім молока і любові.

§2Повернімося ще далі.

§2Сім мільярдів мільярдів мільярдів атомів тіла гравця були створені задовго до цієї гри в серці зірки. Отже, гравець - це теж інформація від зірки. І гравець рухається через історію, яка є лісом інформації, посадженим людиною на ім’я Джуліан, у пласкому, нескінченному світі, створеному людиною на ім’я Маркус, який існує всередині маленького, приватного світу, створеного гравцем, що мешкає у всесвіті, створеному...

§3Тихіше. Іноді гравець створював маленький власний світ, який був м’яким, теплим і простим. Іноді жорстким, холодним і складним. Іноді він будував модель всесвіту в своїй голові; згустки енергії, що рухаються через величезні порожні простори. Іноді він називав ці клаптики «електронами» і «протонами».

§2Іноді він називав їх «планетами» і «зірками».

§2Іноді він вважав, що перебуває у всесвіті, який складається з енергії, що складається з істини і брехні, нулів та одиниць, рядків коду. Іноді він вважав, що грає у гру. Іноді він вважав, що читає слова на екрані.

§3Ти - гравець, що читає слова...

§2Тихо... Іноді гравець читав рядки коду на екрані. Інтерпретував їх у слова, слова - у значення, значення - у почуття, емоції, теорії, ідеї, і гравець починав дихати швидше й глибше, усвідомлюючи, що він живий; що він був живий, що ті тисячі смертей не були реальними, що гравець був живий.

§3Ти. Ти. Ти живий.

§2і іноді гравець вірив, що всесвіт промовляє до нього через сонячне світло, яке проникає крізь шелест листя літніх дерев

§3і іноді гравець вірив, що всесвіт промовляє до нього через промінчик з холодного зимового неба, де цятка світла в куточку ока гравця могла бути зіркою, яка в мільйон разів масивніша за Сонце, що розплавляє свої планети до плазми, щоб на мить стати видимою для гравця, який іде додому в далекому кінці всесвіту, раптово відчувє запах їжі, майже стоячи біля знайомих дверей, і ось-ось збирається заснути знов

§2і іноді гравець вірив, що всесвіт промовляв до нього через нулі та одиниці, через електрику світу, через слова, що прокручуються на екрані в кінці сну

§3і всесвіт сказав, я люблю тебе

§2і всесвіт сказав, що ти грав в гру добре

§3і всесвіт сказав, що все, що тобі потрібно, є всередині тебе.

§2і всесвіт сказав, що ти сильніший, ніж думаєш

§3і всесвіт сказав, що ти - світло дня

§2і всесвіт сказав, що ти - ніч

§3і всесвіт сказав, що темрява, з якою ти борешся, всередині тебе

§2і всесвіт сказав, що світло, яке ти шукаєш, всередині тебе

§3і всесвіт сказав, що ти не самотній

§2і всесвіт сказав, що ти не відокремлений від жодної іншої речі

§3і всесвіт сказав, що ти - всесвіт, який куштує сам себе, розмовляє сам з собою, читає власний код

§2і всесвіт сказав, я люблю тебе, бо ти є любов.

§3І гра закінчилася, і гравець прокинувся зі сну. І гравець почав новий сон. І гравець знову бачив сон, кращий сон. І гравцем був всесвіт. І гравецем була любов.

§3Ти - гравець.

§2Прокинся.