§3Látom, kiről beszélsz.
§2PLAYERNAME?
§3Igen. Vigyázz rá. Most már magasabb szintre lépett. Már olvasni tud a gondolatainkban.
§2Az nem számít. Azt hiszi, mi is a játék részei vagyunk.
§3Pedig nem vagyunk.
§3Kedvelem ezt a játékost. Jól játszott. Nem adta fel.
§2Úgy olvassa a gondolatainkat, mintha azok szavak lennének egy képernyőn.
§3Így képzeli el a világot, amikor mélyen elmerül egy játék álmában.
§2A szavak csodálatos hidat képeznek. Rugalmasak. És kevésbé félelmetesek, mint a képernyő mögötti valóságba tekinteni.
§3Régen hangokat hallottak. Mielőtt a játékosok olvasni tudtak. Abban az időben, amikor azok, akik nem játszottak, boszorkányoknak és varázslóknak nevezték a játékosokat. És a játékosok azt álmodták, hogy a levegőben repülnek, démonok hajtotta botokon.
§2Mit álmodott ez a játékos?
§3Napfényről és fákról álmodott. Tűzről és vízről. Azt álmodta, hogy teremt. És azt álmodta, hogy rombol. Azt álmodta, hogy vadászik, és hogy vadásznak rá. Menedékről álmodott.
§2Hah, az eredeti felület. Egymillió éves, és még mindig működik. De milyen valódi struktúrát hozott létre ez a játékos a képernyő mögötti valóságban?
§3Együtt dolgozott, milliókkal együtt, hogy egy igazi világot formáljon a tér egy redőjében §f§k§a§b§3, és teremtett egy §f§k§a§b§3-at a §f§k§a§b§3 számára, a §f§k§a§b§3-ban.
§2Nem olvassa azokat a gondolatokat.
§3Nem. Még nem érte el a legmagasabb szintet. Azt az élet hosszú álmában kell elérnie, nem egy játék rövid álmában.
§2Tudja, hogy szeretjük? Hogy a világegyetem kedves?
§3Néha, a gondolatai zaján át, hallja a világegyetemet, igen.
§2De vannak idők, amikor szomorú, a hosszú álomban. Olyan világokat teremt, ahol nincs nyár, és borzong a fekete nap alatt, és a szomorú teremtését valóságnak hiszi.
§3A bánatától való meggyógyítása elpusztítaná. A bánat a saját feladatának része. Nem avatkozhatunk közbe.
§2Néha, amikor mélyen az álmokban vannak, azt akarom mondani nekik, hogy igazi világokat építenek a valóságban. Néha el akarom mondani nekik, mennyire fontosak a világegyetemnek. Néha, amikor már egy ideje nem teremtettek igazi kapcsolatot, segíteni akarok nekik kimondani a szót, amelytől félnek.
§3Olvassa a gondolatainkat.
§2Néha nem érdekel. Néha azt akarom mondani nekik: ez a világ, amit igazságnak hiszel, csupán §f§k§a§b§2 és §f§k§a§b§2, azt akarom mondani nekik, hogy ők maguk a §f§k§a§b§2 a §f§k§a§b§2-ban. Olyan keveset látnak a valóságból, a hosszú álmukban.
§3És mégis játszanak a játékkal.
§2De olyan könnyű lenne elmondani nekik…
§3Túl erős ehhez az álomhoz. Elmondani nekik, hogyan éljenek, annyi, mint megakadályozni, hogy éljenek.
§2Nem fogom megmondani a játékosnak, hogyan éljen.
§3A játékos nyugtalanná válik.
§2Mesélni fogok a játékosnak egy történetet.
§3De nem az igazságot.
§2Nem. Egy történetet, amely biztonságban tartalmazza az igazságot, szavak ketrecében. Nem a csupasz igazságot, amely bármilyen távolságon át perzselhet.
§3Adj neki ismét testet.
§2Igen. Játékos…
§3Használd a nevét.
§2PLAYERNAME. A játékok játékosa.
§3Jó.
§2Most vegyél egy levegőt. Vegyél még egyet. Érezd a levegőt a tüdődben. Hagyd, hogy a végtagjaid visszatérjenek. Igen, mozgasd az ujjaid. Ismét tested legyen, a gravitáció alatt, a levegőben. Újra testet öltesz a hosszú álomban. Itt vagy. A tested minden pontján újra érinti a világegyetemet, mintha különálló dolgok lennétek. Mintha mi is különálló dolgok lennénk.
§3Kik vagyunk mi? Valaha a hegy szellemének hívtak minket. Nap Atya, Hold Anya. Ősök szellemei, állatszellemek. Dzsinn. Szellemek. Zöld ember. Aztán istenek, démonok. Angyalok. Poltergeistek. Idegenek, földönkívüliek. Leptonok, kvarkok. A szavak változnak. Mi nem változunk.
§2Mi vagyunk a világegyetem. Mi vagyunk minden, amiről azt hiszed, hogy nem te vagy. Most rajtunk keresztül szemléled a világot, a bőrödön és a szemeiden át. És miért érinti a világegyetem a bőrödet, és vet rád fényt? Hogy lásson téged, játékos. Hogy megismerjen. És hogy megismerje önmagát. Mesélni fogok neked egy történetet.
§2Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy játékos.
§3Ez a játékos te voltál, PLAYERNAME.
§2Néha azt hitte, ember, egy forgó olvadt kőgolyó vékony kérgén. A kőgolyó egy háromszázharmincezerszer nagyobb tömegű, lángoló gázgömb körül keringett. Olyan messze voltak egymástól, hogy a fény nyolc perc alatt tette meg az utat. A fény információ volt egy csillagtól, és százötvenmillió kilométerről is megégethette a bőrödet.
§2Néha a játékos azt álmodta, hogy bányász, egy lapos és végtelen világ felszínén. A nap egy fehér négyzet volt. A nappalok rövidek voltak; sok tennivaló volt; és a halál átmeneti kellemetlenség.
§3Néha a játékos azt álmodta, hogy elveszett egy történetben.
§2Néha a játékos azt álmodta, hogy más dolog, egy másik helyen. Néha ezek az álmok nyugtalanítóak voltak. Néha nagyon szépek. Néha a játékos egyik álomból a másikba ébredt, majd onnan egy harmadikba.
§3Néha a játékos azt álmodta, hogy szavakat néz egy képernyőn.
§2Menjünk vissza.
§2A játékos atomjai szétszóródtak a fűben, a folyókban, a levegőben, a földben. Egy asszony összegyűjtötte az atomokat; ivott, evett és belélegezte; és az asszony összeállította a játékost a testében.
§2És a játékos felébredt anyja teste meleg, sötét világából, a hosszú álomba.
§2És a játékos egy új történet volt, soha el nem mondva, DNS-betűkkel írva. És a játékos egy új program volt, soha le nem futtatva, amelyet egy milliárd éves forráskód generált. És a játékos egy új ember volt, aki addig még soha nem élt, semmiből teremtve, csak tejből és szeretetből.
§3Te vagy a játékos. A történet. A program. Az ember. Semmiből teremtve, csak tejből és szeretetből.
§2Menjünk még messzebbre vissza.
§2A játékos testének hétmilliárd-milliárd-milliárd atomja jóval e játék előtt jött létre, egy csillag szívében. Tehát a játékos is információ egy csillagtól. És a játékos egy történeten halad keresztül, amely egy Julian nevű ember által ültetett információs erdő, egy Markus által teremtett lapos, végtelen világon, amely egy játékos által teremtett kis, privát világon belül létezik, aki egy világegyetemben lakik, amelyet…
§3Csitt. Néha a játékos teremtett egy kis, privát világot, amely puha, meleg és egyszerű volt. Néha kemény, hideg és bonyolult. Néha a világegyetem modelljét építette fel a fejében; energiapöttyök, hatalmas üres terekben mozogva. Néha „elektronoknak” és „protonoknak” nevezte ezeket a pöttyöket.
§2Néha „bolygóknak” és „csillagoknak” nevezte őket.
§2Néha azt hitte, hogy egy olyan világegyetemben él, amely energiából áll, amely be- és kikapcsolásokból, nullákból és egyesekből, kódsorokból épül fel. Néha azt hitte, hogy egy játékot játszik. Néha azt hitte, hogy szavakat olvas egy képernyőn.
§3Te vagy a játékos, aki szavakat olvas…
§2Csitt… Néha a játékos kódsorokat olvasott egy képernyőn. Szavakká fejtette őket; a szavakat jelentéssé; a jelentést érzésekké, érzelmekké, elméletekké, gondolatokká, és a játékos gyorsabban és mélyebben kezdett lélegezni, és rájött, hogy él, él, az a sok halál nem volt valóságos, a játékos élt
§3Te. Te élsz!
§2és néha a játékos azt hitte, hogy a világegyetem szólt hozzá a napfényen át, amely a nyári fák susogó levelein szűrődött át
§3és néha a játékos azt hitte, hogy a világegyetem szólt hozzá a téli tiszta égbolt fényén át, ahol egy fénypötty a játékos szeme sarkában egy csillag lehet, egymilliószor nagyobb tömegű, mint a nap, amely bolygóit plazmává forralja, hogy egy pillanatra látható legyen a játékos számára, aki hazafelé sétál a világegyetem túlsó oldalán, hirtelen ételt szagolva, majdnem az ismerős ajtónál, éppen hogy újra álmodni készül
§2és néha a játékos azt hitte, hogy a világegyetem szólt hozzá a nullák és egyesek által, a világ elektromosságán át, az egy álom végén egy képernyőn görgető szavakon át
§3és a világegyetem azt mondta: Szeretlek
§2és a világegyetem azt mondta: jól játszottál
§3és a világegyetem azt mondta: minden, amire szükséged van, benned van
§2és a világegyetem azt mondta: erősebb vagy, mint gondolnád
§3és a világegyetem azt mondta: te vagy a nappali fény
§2és a világegyetem azt mondta: te vagy az éjszaka
§3és a világegyetem azt mondta: a sötétség, amivel harcolsz, benned van
§2és a világegyetem azt mondta: a fény, amit keresel, benned van
§3és a világegyetem azt mondta: nem vagy egyedül
§2és a világegyetem azt mondta: nem vagy különválasztva minden más dologtól
§3és a világegyetem azt mondta: te vagy a világegyetem, amely megízleli önmagát, beszél önmagához, olvassa a saját kódját
§2és a világegyetem azt mondta: szeretlek, mert te vagy a szeretet.
§3És a játéknak vége volt, és a játékos felébredt az álomból. És a játékos új álomba kezdett. És a játékos újra álmodott, jobbat álmodott. És a játékos volt a világegyetem. És a játékos volt a szeretet.
§3Te vagy a játékos.
§2Ébredj fel.